Uanset hvad hun gennemgik, så havde jeg aldrig prøvet det, -
- og jeg kunne ikke hjælpe hende.
Jeg havde ingen ret til at dømme hende.
Hvis jeg valgte at blive sammen med hende, -
- kunne jeg bare elske og respektere hende-
- og vente på at få at vide, hvordan historien ville ende.
Jeg har ikke trusser på, når jeg spiller.
- Skal vi smutte? - Ja.
- Av, mine fødder. - Skal jeg massere dem?
Nej, vi bytter bare sko.
Hvad?
Nej!
Fint nok.
Det gårikke.
Vi anede ikke, om den sov, -
- så han foreslog, at jeg kastede en sten efter den.
Vi var syv-otte år, så jeg anede ikke, om jeg var højrehåndet.
Jeg tror ikke, vandet er særlig dybt.
Jeg var faktisk midt i... Det ved jeg ikke.
- Sæt dig herop. - Det er altså farligt.
Vi kan spørge i turistinformationen.
Vær dog ikke sådan en tøsedreng.
Jeg er ikke nogen... Der står, det er forbudt.
Okay, så gør historien færdig.
Hvorforlige mig?
Det er ret dybt.
Charlie!
Var det dybt nok?
Er det rigtigt, at du ikke har trusser på?
Jeg lyver aldrig.
Pis!
Undskyld.
- Jordan. Det er sent. - Det kunne være senere.
- Godnat, unge mand. - Vent lidt.
- Undskyld. - Jeg sagde godnat.
Hold nu op, far. Jeg må selv bestemme...
Jeg er dødtræt af det, Jordan!
Jeg hørte ikke fra hende i et par uger.
Tre, faktisk.
Og fire dage, ni timer, 20 minutter og seks et halvt sekund.
Sådan cirka.
Jeg skal lige på toilettet.
- Hallo. - Det er mig.
Kom hen til restauranten ved parken. Nu.
- Hvorfor det? - Du skal møde nogen.
Hvem?
En fyr.
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Fordi jeg er sammen med en pige. - Nej, du er ej.
- Jo, jeg er. - Er du på vej?
Nej, jeg kommerikke.
Flot diller. Jeg smutter.
Det var virkelig sødt.
- Du skulle have ringet til mig. - Ja. Jeg burde ikke drikke.
- Hej. - Hej.
Jeg hedderJean Jacques.
- Hyggeligt at møde dig. - I lige måde.
Sæt dig ned.
Var du sammen med en pige?
- Nej, jeg var sammen med en fyr. - Jeg vidste det.
- Jeg har hørt meget om dig, Charlie. - Har du det?
Jeg kan forstå, du er en af Jordans gode venner.
Ja.
Undskyld, et øjeblik.
Hvor er Charlie?
Han gik. Han havde noget hjemmearbejde.
Du havde ret. Jeg kunne rigtig godt lide ham.
Han gav mig ti tommelfingerregler til vores forhold.
Lidt sært, men sødt afham.
Hvilke regler?
Lad mig se...
"Lad hende ikke drikke.
Hvis hun alligevel gør det, så brug brandmandstaget.
Vær indstillet på at komme i fængsel."
Forvent ikke hjælp fra hendes far.
Uanset hvad du tror, vil ske, tager du fejl.
Hvis hun har ondt i fødderne, så byt sko med hende.
Gentag følgende sætning for dig selv:
Det er en del af charmen.
Tag en enkelt rose med til hende på jeres 33. dag sammen.
Giv hende den, når hun har spillet koncert.
Hvis hun siger, hun vil slå dig ihjel...
...skal du ikke gå ud fra, at det er en metafor.
Hun elsker at skrive. Du skal opmuntre hende.
Din tid sammen med hende bliver-
- den lykkeligste i dit liv.
Nyd hvert sekund.
Charlie.
- Vågn op! - Hvad nu?
Det er der ingen, derkan forstå.
Vil du hellere have, at jeg ikke siger noget, for...
Jeg vil hellere have, at du gør det på en ordentlig måde.
Anlægget er50 årgammelt.
Man ville ikke kunne forstå dronningen af England.
Hun ville ikke sætte sine fødder her.
Sig det selv, så må vi se, om du kan gøre det bedre.
Det kan ikke blive værre.
Undskyld, Charlie. Min far tvang mig til at gå ud med ham.
Jeg savnede dig.
Derfor ringede jeg til dig.
Jeg har brug fordig, Charlie.
Kom hen til kontoret.
Hun er sur, men hun skal nok lukke dig ind.
Det er på anden sal.
Kom nu bare herop, Charlie.
Undskyld. Du må ikke forlade mig.
- Charlie! - Gudskelov, Charlie.
Nå, så kan du godt smutte.
Hvem sagde, du måtte kramme mig?
- Ingen. - Det er okay. Kom.
Den aften ville hun bare danse.
Desværre havde hun drukket for meget, så hun gik ud som et lys.
Vil du køre en omvej gennem parken?
- Hej, Charlie. - Hej, Jimmy.
Sådan.
Godaften, miss Roark. Hvordan går det?
- Tak. - Vi ses næste torsdag.
- Hallo. - Tænker du på mig?
- Ja. Har du det bedre? - Ja.
Hvad griner du ad?
Skriv dine følelser for mig i et brev.
Ærligt og ikke for tungt. Overdriv ikke, for det hader jeg.
- Jeg skriver også et brev til dig. - Gør du?
Det bliver rigtig godt, så anstreng dig, -
- ellers bliver det bare pinligt for dig.
Okay.
Vi mødes ved promenaden i Central Park kl. 14.
- Gør dig umage. - I lige måde.
Det skal jeg nok.
Hvad er der?
Kan man høre nogen, der stårnede i den anden ende?
Nej... måske. Det erlangt væk.
Måske hvis den ene råbte højt, og den anden lyttede efter.
Gå derhen.
Jeg råber noget. Svar, hvis du kan høre mig.
Skal jeg gå helt derhen, så du kan?
Ja.
- Helt derhen? - Ja.
Charlie! Kan du høre mig?
Undskyld!
Jeg kan ikke gøre for det! Jeg kan ikke gøre for det!
Jeg troede, jeg var anderledes!
Jeg troede, jeg var stærkere, men det er jeg ikke.
Hvorfor har vi en cocktailshakermed?
Græd du lige før?
Det er en tidskapsel. Giv mig dit brev.
Hvorfor?
Vi graver dem ned, og om et år kommer vi tilbage -
- og læser dem. Så har vi måske svaret.
Hvad er spørgsmålet?
Om vi skal være sammen.
- Hvorfor skal vi vente et år? - Det forklarer jeg i brevet.
Som jeg skal vente et årpå at læse.
Et år er lang tid. Derkan ske så meget.
Ja.
Vi mødes under træet her om præcis et år.
KI. 14, okay?
Er det okay?
Kom.
Tag det første.
- Vi kan da tage det samme. - Nej, jeg tager det næste.
Ellers kan jeg ikke tage afsked med dig.
- Så lad være. - Jeg er nødt til det.
- Hvorfor? - Det står i brevet.
Okay.
Jordan!
Charlie!
Hvor er du?
Jeg vidste, hvad hun tænkte:
Det var meningen, at vi ikke skulle være sammen.
Det var sådan, vi slog op.
Jeg ville bruge året på -
- at forbedre mig selv, til når vi skulle være sammen.
Det var ikke let, forjeg har en dårlig hånd-til-øje-koordination.
Og ingen medfødt flydeevne.
Til gengæld var jeg beslutsom.
Efter seks måneder kunne jeg tæve mr. Sapperstein.
Jeg kunne crawle.
Og kendo-instruktøren holdt op med at kalde mig "ham, derdør".
Jeg sendte en ansøgning til TillerKing uden at håbe på noget.
Som backup tog jeg et kursus i arveplanlægning, -
- og det var kun lidt mindre kedeligt end at dø.
Leo mødte nye, spændende mennesker.
Det hererfør, nogen gik på toilettet.
Mine følelserforJordan aftog slet ikke. Det passede mig fint.
Du skal møde nye mennesker. Du kan ikke bare vente.
- Hvorfor ikke? - Fordi det er ulideligt at se på.
- Jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
Hvad er formålet?
12. Gå ud med 12 piger for min skyld.
- Otte. - Ti.
Ti.
Så havde du ikke gjort det.
Undskyld.
O-H-A-R...
Det her går vist ikke.
Nå, men så gik tiden hurtigere.
Endelig oprandt dagen. Jeg var lidt smånervøs.
Bare en lille smule.
- Skal jeg gå med? - Hvorfor...
- Hvorfor dog det? - Okay.
Ellers tak.
Det er badeværelset.
Jeg var naturligvis tidligt på den, og hun var naturligvis sent på den.
Jeg begyndte først at blive bekymret kl. 14.30 eller 14.45.
KI. 15 ville jeg stadig blive hængende lidt endnu, -
- men kl. 16 måtte jeg sande, at hun ikke ville komme.
Der var kun at at gøre.
Kære Charlie. Har du haft et godt år?
Derer noget, jeg må fortælle dig.
Jeg sagde, at min forlovede havde forladt mig.
Det var løgn.
Sandheden er, at han erdød.
Han skrev bare, han var ked af det. At det var for svært.
Jeg var dybt ulykkelig.
Jeg begyndte at drikke. Som du ved, erdet en skidt idc.
Jeg blev kørt hjem af alverdens mænd. Derfor reagerede far sådan.
Han er faktisk en virkelig rar mand.
Jeg havde et nært forhold til min svigermor.
Jeg besøgte hende efter hans død.
Hun sagde, jeg skulle hilse på en fyr.
Det kunne jeg ikke overskue.
Men så mødte jeg dig.
Du mindede mig om ham. I var begge stærke og venlige.
Og selvsikre. På jeres egen måde.
Charles Bellow.
Charlie.
Du lignede ham, og der var andre paralleller.
Det var småting, men de føltes vigtige.
Vi mødtes på stationen ligesom os to.
Han havde også et lommetørklæde.
Jeg var meget syg, og han tog sig af mig, -
- ligesom du gjorde.
Da jeg lærte dig at kende, begyndte tågen at lettet.
Jeg troede, det var, fordi i mindede om hinanden.
Jeg ville gøre alt det med dig, som jeg havde gjort med ham.
Så ville jeg glemme, han var død, og smerten ville forsvinde.
På vores 33. dag gav han mig en rose, -
- så jeg bad dig gøre det samme.
Han og jeg planlagde vores fremtid underdette træ, -
- så derfor valgte jeg det til os to.
Jeg tog dig med hen på vores yndlingsrestaurant.
Han døde i havet, -
- så jeg pressede dig til at hoppe i.
Og så reddede jeg dig.
Det var sindssygt og egoistisk og forkert, -
- men sorg kan gøre os sindssyge.
Det virkede ikke, og jeg opdagede, at jeg ikke holdt af dig, -
- fordi du var som ham. Jeg holdt af dig, fordi du var dig.
Men hvergang jeg var glad, bremsede jeg mig selv.
Det var forkert at være glad og glemme ham.
Selvom det kun var et øjeblik. Jeg følte, jeg forrådte ham.
Jeg sårede dig, og sådan er jeg slet ikke.
Det håber jeg, jeg en dag kan vise dig.
Jeg måtte gøre noget.
Hvis vi to skulle have en chance, måtte jeg bryde med fortiden.
Jeg havde brug fortid.
Jeg håber, jeg har fået det bedre.
Og at jeg sidder sammen med dig, mens du læser det her.
Men hvis jeg ikke gør, -
- er det ikke, fordi jeg ikke elsker dig.
For det gør jeg.
Og det erikke, fordi jeg ikke savner dig.
For jeg savner dig allerede.
Det betyder bare, at jeg ikke har det bedre, -
- og at historien ikke er slut endnu.
Vil du vente på mig? Kan du?
Det håber jeg virkelig, du kan.
Kærlig hilsen Jordan.
Er alt i orden?
Ja.
Ja, det er.
Undskyld, jeg stirrer sådan. Som ung var jeg mere diskret.
Det er der ingen grund til i min alder.
Det er i orden.
- Må jeg så godt stirre? - Stir bare løs.
Tak skal du have.
- Er det dit træ? - Ja.
Egentlig ikke, -
- men træet og jeg har en hemmelighed.
Er det rigtigt? Det har træet og jeg også.
- Er det din stenbunke? - Ja.
Hvad markerer den?
For et år og en dag siden gravede min kæreste og jeg breve ned her.
Vi skulle mødes efter et år, men jeg dukkede ikke op i går.
Javel ja.
Hvad er din hemmelighed?
Har du været her, siden i gravede brevene ned?
Nej.
- Ved du, hvad der er sket siden? - Nej.
Se godt på træet. Ser det ud, som du husker det?
Det ved jeg ikke rigtig.
Forfire måneder siden blev træet ramt at lynet.
Den unge mand, der plantede et nyt, kommerhertit. Vi har talt sammen.
Du ødelægger rødderne.
Han har fortalt mig, at det er vigtigt, at der ståret træ her.
Mon det er ham, du har gravet brevene ned sammen med?
Ja.
Han er meget sympatisk. Stærk på sin egen måde.
Ja.
Når du er her i dag, betyder det så, at du har det bedre?
Jeg har læst brevene.
Jeg ved godt, det er forkert, men her er altså ret kedeligt.
Som jeg sagde før, gør gamle mennesker, hvad de vil.
Det er i orden.
Er du så klar til at være sammen med ham?
Ellers ville jeg ikke være kommet.
Fantastisk. Det er da dejligt.
Læs hans brev, og ring til ham. Jeg hjælper med at grave.
Hvad nu?
Jeg læser brevet, men jeg ringer ikke til ham.
- Efter alt det postyr? - Jeg skulle have været her i går.
Sludder og vrøvl. Du kom jo kun en dag senere.
En meget vigtig dag. Skæbnen har talt.
Det er ikke nogen god idé at prøve at påvirke skæbnen.
Hvad nu, hvis det at påvirke skæbnen -
- faktisk er din skæbne?
Det har jeg ikke tænkt på.
Vil du vide, hvad skæbnen går ud på?
Som tak for, at jeg må stirre.
Hvad går den så ud på?
Skæbnen er den bro, man bygger hen til den, man elsker.
Hvis det er skæbnen, sker det også, ikke?
Det har jeg hørt folk sige i 78 år, og det irriterer mig grænseløst.
Jeg vil lade dig læse brevet alene. Det er uhøfligt at blive her.
Desuden kommer du til at tude. Det er temmelig rørende.
Han må have skrevet mange kladder.
Jeg ønsker dig en historie med en lykkelig slutning.
Og visdommen til at lede efter den.
Tak.
- Jeg fik jobbet. - Utroligt, Charlie!
Ja, mere end I aner.
Men ved I hvad?
Jeg vil ikke arbejde for Tiller King.
- Hvorfor? - Det vil jeg bare ikke.
Hvad vil du så?
Jeg vil leve.
Kære Jordan.
Det her er historien om første og sidste gang, jeg blev forelsket.
Om den smukke, komplicerede, fascinerende kvinde, -
- som bebor min sjæl.
Jeg tror, du går fra mig i morgen, -
- så jeg må hellere sige det her, mens jeg har chancen.
Uanset om vi er sammen elleradskilt, -
- vil du altid være mit livs kærlighed.
Den eneste mand, jeg misunder, er ham, der vinderdit hjerte.
Jeg vil altid tro, det skulle have været mig.
Hvis vi ikke ses igen, -
- og du en dag føler, derer nogen sammen med dig...
...så et det mig, derelskerdig...
...uanset hvor jeg er.
Skal jeg ikke bare glemme hende?
Realistisk set, ville vi så overhovedet kunne være sammen?
Hvor går grænsen mellem forgabelse og vildfarelse?
Hvordan ved man, når man har overskredet grænsen?
Lever vi i den fysiske verden -
- eller i den, vi skaberi vores hoved?
Du burde læse økonomi.
Der er hun jo.
Du bliver smukkere og smukkere.
Du ser stadig lige ung ud.
Hvordan har du det?
Jeg har det godt.
Et sted oppe i Himlen ermin søn trist.
Nej, han er ej.
Nej, du har ret. Han er glad på dine vegne.
- Jeg er glad på dine vegne. - Tak.
Nå, skal jeg fortælle dig lidt om ham?
Det var ham, du skulle have mødt forhalvandet år siden.
- Han læser økonomi. - Hej, tante Sally.
Jordan, det er Charlie.
Kender i hinanden?
Sådan sluttede historien, eller sådan begyndte den.
Jeg sagde jo, jeg ville møde en mand fra fremtiden.
Ikke ringe, vel?
Angående det med skæbnen, så ved jeg bare, -
- at den ikke kan klare det hele alene.
Man skal selv tage hen på restauranten.
Man skal selv bygge brcen hen til den, man elsker.
Oversættelse: Mette Stepnicka Scandinavian Text Service 2008